O pápežovej demisii sme sa mohli dočítať, že prišla ako „blesk z jasného neba“, ale „musíme byť vďační“ za „veľkú odvahu“ i „pekné gesto“, pretože pápež „ukázal, ako možno problém úradu, staroby a slabosti vyriešiť“. A „je to normálne, pretože biskupi už polstoročie odchádzajú na penziu,“ a tak „i pápež si môže dovoliť byť unavený“.
Na takýchto ohlasoch nie je nič zvláštne v dobe, keď aj cirkevným hodnostárom chýbajú hlbšie znalosti teológie. Udalosti v živote cirkvi sa nekomentujú z hľadiska teologického, ale na úrovni všetkým pochopiteľnej plytkej telenovely. Rovnakým emocionálnym a bezmyšlienkovitým spôsobom, akým sa davom predkladal pohreb Jána Pavla II., sa podáva aj abdikácia Benedikta XVI.
Katolíci vraj nemôžu povedať, že je to zlé, že pápež odstúpil
Demisia veľmi rýchlo nadobudla podobu mediálnej pápežománie. Už 11. februára sa média naladili na vyvolávanie a uspokojovanie veľkých emócií. Odstúpenie pápeža a konkláve sa vlastne stali obrovskou reklamou na katolícku vieru. Avšak bez najmenšieho priblíženia podstaty tejto viery či úvahy o prehodnotenie myšlienky pápežstva.
Za dymovou clonou „bleskov z jasného neba“, emócií a vychvaľovania Benedikta sa skrýva nedostatočné pochopenie i chýbajúca alternatíva. Čo iné by už teraz mali katolíci hlásať? Predsa nemôžu otvorene povedať, že „je to veľmi zlé, že pápež odstúpil“.
![Na pápežovi Benediktovi XVI. zreteľne badať...](https://ipravda.sk/res/2013/02/18/thumbs/papez-benedikt-xvi_02-nestandard1.jpg)
Prečo podobný krok už vyše sedemsto rokov žiadny pápež neurobil? Čo to znamená, že pápež odstupuje?
Má to hlboký teologický význam. Je to priznanie, že byť pápežom je len úrad, funkcia, z ktorej možno odstúpiť. To je myšlienka tak odvážna a tak odporujúca katolíckemu vyznaniu, že hádam len ignorácia spôsobuje, že si ľudia túto hrôzu ani neuvedomujú a ešte pápeža chvália.
Katolicizmus predsa nepristupuje k pápežovi ako k úradu. Naopak. Katolíci majú veriť, že sám Duch Svätý povolal kardinála Ratzingera na pápežský stolec, aby ho zastupoval na Zemi. Síce sa len sotva môže hovoriť o empirických faktoch, ale cirkev sa neobmedzuje na empirický či pozemský rozmer.
Môže teda pápež nesúhlasiť s Kristovou vôľou? Nie, to nemôže urobiť žiadny katolík, žiadny pápež. Nemôže len tak prestať byť osobou, prostredníctvom ktorej Kristus rozhoduje o osudoch svojej cirkvi!
Prvý pápež Peter bol apoštolom, ktorý Krista zaprel. Bola to vlastne zrada, pretože nemožno prestať byť apoštolom a abdikovať.
Buď je pápež Kristovým zástupcom, alebo ním nie je
Buď je pápež Kristovým zástupcom na zemi, alebo ním nie je. Ak ním je, nemôže rezignovať z úradu, pretože to nie je úrad, ktorý si sám vybral, ale bol povolaný z Božej vôle.
Ak však pápež nereprezentuje Krista, ale o výbere rozhodla čisto pozemská procedúra bez prispenia Ducha Svätého, potom nech sa páči – pápež môže odstúpiť.
![Podľa poľského denníka Gazeta Wyborca pápež...](https://ipravda.sk/res/2013/02/18/thumbs/vatikan-mnisky-namestie-sv-petra-nestandard1.jpg)
A pápež odstúpil. Ohlásil však, že biskup rímsky môže ako každý iný šéf odísť. Je tým pádom cirkev obyčajnou firmou?
Benedikt XVI., či už vedome alebo nevedome, odovzdal informáciu, že pápežská moc nie je výnimočná, ale možno sa jej ujať, ale i zrieknuť sa jej. Pápežstvo je politika a administratíva, a nie mystika.
Celé „zastupovanie Krista na zemi“ sa ukazuje byť čistým výmyslom, fikciou. Nepravdivou sa javí aj téza o pápežovej neomylnosti i požiadavky na poslušnosť voči „rímskemu biskupovi“ ako zástupcovi Krista na zemi. Najpodstatnejší je asi zamlčiavaný fakt, že Benediktova demisia korunuje myšlienky, ktoré vyslovil Martin Luther. Ten už pred stáročiami spochybnil pápežskú moc. Následná reformácia odštartovala demokratickú prestavbu kresťanstva.
Evanjelici si myslia, že jedna osoba môže byť nanajvýš „hovorcom“ kresťanov, ale nemôže byť „svätým otcom“. Prevzatie tohto hľadiska by si vyžadovalo zrušiť celú feudálnu a nedemokratickú štruktúru cirkvi a oprieť ju o rovnostárske spoločenstvo veriacich.
Ratzinger je nemecký teológ, ktorý nemá rád protestantizmus, ale aj tak ním bol veľmi ovplyvnený. Rozhodnutie o abdikácii môže byť aj podvedomým pokusom o prestavbu pápežstva a výzvou otvoriť katolicizmus demokratizácii. Alebo je to tragické gesto starca, ktorý upadá pod ťarchou veku a výziev, ktorým nedokáže čeliť. A tak podniká niečo, čo je proti jeho vlastnej konzervatívnej povahe, viere a je tu prítomná hrozba, že jeho počin bude mať nepredvídateľné následky.